Tél Szokcsóban
Sokszor elgondolkodom azon – és bizonyára nem vagyok egyedül vele –, hogy vajon télen hogy néz ki egyik-másik üdülőváros, ahol nyáron jártam. Mindig tervezem, hogy egyszer elutazom valamelyikbe a téli időszakban, megnézni, de nincs időm, főleg mert az idő: pénz. Így aztán maradnak a könyvek, hogy megtudjam.
Szokcsó tengerparti kisváros Dél-Koreában, közel az észak-koreai határhoz. A cselekmény az üdülési szezonon kívül, télen játszódik: a városka panziójába egy titokzatos(kodó) francia képregényrajzoló érkezik, és különös munkájával, enyhén extravagáns személyiségével felkelti a panzióban mindenesként dolgozó fiatal koreai lány figyelmét.
Szeretem a távol-keleti műveket, mert annyira másképp viszonyulnak történethez, meséléshez, nyelvhez, irodalomhoz, mint mi itt Európában, hogy ebből a feszültségből szinte kivétel nélkül mindig katarzis keletkezik. Nincs ez másképp a Tél Szokcsóban című regénnyel sem. A két fiatal tétova egymás felé fordulása krónikájának leírására a szerző igen sűrű, metaforikus nyelvezetet használ, ahol a rövid fejezetekből és ugyancsak rövid mondatokból szinte süt a sok mélyréteg, ahol mindegyik mondat még többféle dolgot jelent, mint elsőre gondolnánk.
Az álmos, eseménytelen mindennapokban természetszerűleg az érzelmek erősödnek fel, minden szónak, apró tettnek, gesztusnak önmagán túlmutató jelentősége lesz – mégsem valami szerelmes regény ez, hiszen (finom erotikája ellenére) szinte semmi nem történik benne, ami a szerelmes regényeket jellemzi; a nem dél-koreai olvasó számára jóval inkább válik egy kissé egzotikus betekintéssé a tengerparti kisváros, a halászok mindennapjaiba, ahol a tengeri állatokból (bizony, a félelmetes mérgű gömbhalból is) készült ételek egész sora vonul fel, és ezt már önmagában gyönyörűség olvasni, miközben lakonikus rövidséggel felsejlik a két Korea szinte felfoghatatlan konfliktusa („1950-ben robbant ki, az északiakat a Szovjetunió és Kína, a délieket az Egyesült Államok és az ENSZ támogatta, a fegyverleltételt 1953. július 27-én írták alá, ezt a határt is akkor hozták létre, a 38. szélességi fokon, amely egyébként a világ legmilitarizáltabb szélességi foka, a 238 kilométer hosszú és 4 kilométer széles senki földje kellős közepén. Három év alatt kettő-négymillió ember halt meg, civilek és katonák vegyesen. Soha semmilyen békeszerződést nem írtak alá”), valamint a számunkra szintén nehezen érthető dél-koreai szépségideálokhoz való viszony (folyton mindenki át akarja műttetni – vagy már át is műttette – magát, az arcát stb., valami homályos elképzeléshez való igazodási vágyában: „– Arról mesélj inkább, mi újság a panzióban. Meséltem neki az arckötéses lányról. – Ha te is szeretnéd megműttetni magad – mondta –, van egy kis félretett pénzem. – Szóval ennyire csúnyának látsz. – Ne beszélj ostobaságokat, az anyád vagyok. De arcműtéttel talán jobb állást találsz. Azt hiszem, Szöulban ez már csak így megy.” Vagy: „….nagynéném mindig borzalmasnak találta a szemüvegemet. Ami azt illeti, igazán megoperáltathatnám magam. Gángnámban már nem olyan drágák a műtétek. Ő szívesen kifizeti, ha anyám nem engedheti meg magának.”
Mindeközben a szenvedély ugyancsak visszafogottan árad, a stílus meg hideg, mint Szokcsóban a tél – íme, a jelenet, amelyben a lány édesanyja (súlyosnak gondolt) diagnózisára vár a kórház előtt (mindegyik mondat külön bekezdésben szerepel!): „Az utca végén álló hotel rózsaszín és arany színű indiai palotát formáz. A bejáratnál két lány illegette magát. Bőrsort, lyukas harisnya. Szokcsó tél- és halszagot árasztva várt a sorára. Szokcsó várt a sorára. Várta a turistákat, a hajókat, az embereket, a tavasz visszatértét. Anyám csak meghűlt.” Vagy: „Kerrand megfogta a derekamat és hátrarántott. Egy jégcsap zuhant oda, ahol az előbb álltam. Nem húzta vissza azonnal a kezét. Amikor a szerzetesek kitárták a kapukat, tömjénillat áradt az esőbe.”
Erős atmoszférájú, olvasóbarát terjedelmű, egyszerűen… szép és mégis felkavaró, katartikus mű a Tél Szokcsóban, jó szívvel ajánljuk.
Elisa Shua Dusapin: Tél Szokcsóban. Fordította: Kiss Kornélia. Magvető Kiadó, Budapest, 2023.
Egypercesek
![Új Kulturális Központ jön létre](https://konyvkultura.kello.hu/storage/upload_images/blog_posts/blog_post_kMESIePN2swdqTx/tn_blog_posts_lqzX7b8DVZ9aehk_1725718730.jpg)
Megújul a kiskőrösi Petőfi Szülőház környezete
Beck Tamás kapta a balatonfüredi költőverseny fődíját
Jón Kalman Stefánsson Budapestre jön